ПЪТЕШЕСТВИЕ ДО ЦЕНТЪРА НА ЗЕМЯТА
Рик Шрьодер
Виктория Прат
Стивън Греъм
Майк Допуд
По мотиви от едноименния роман на Жул Верн
Сценаристи Уилям Грей и Том Баум
Режисьор Ти Джей Скот
Сан Франциско, Калифорния.
Чичо! Чичо!
Колко е часа, Ейбъл?
Пет и половина! - Достатъчно съм го разигравал.
Не и този път. - Залагай!
Здравенякът всеки момент ще загуби! Кой иска да се обзаложим?
Няма да стане повече.
Е, колко спечелихме? - Дори повече от предния път!
Добре се справяш! - Както винаги! Как си?
Чудесно! Добър отбор сме! - Както винаги!
Тя важна особа ли е? - Нямам престава.
Още чай, госпожо Денисън? - Не, благодаря.
Сигурна съм, че скоро ще се прибере.
Тя вече е тук! - Това е добре, значи е сериозна!
Ето ни и нас!
Всичко наред ли е?
Да, тя почака доста, но я забавлявах, доколкото мога!
Правилно, трябва да сме на висота!
Как е тя? - Много приятна!
Толкова ми е приятно да домакинствам в къщата на чичо ти!
А когато се оженим...
Когато се оженим, чичо ще си намери друга икономка.
Да вървим!
Госпожо Денисън? Моля за извинение.
Господин Брок? Ударили ли сте се? - А, да, дреболия.
Нещастен случай, бързах за лекцията по антропология.
Събирам пари за научна експедиция в Източна Индия.
Попълвате колекцията си.
Повечето неща принадлежаха на баща ми.
Предполагам, все пак е неговия дом. - Да.
Той стана известен като спътник на г-н Дарвин на Галапагоските о-ви.
Казват, че вървите по неговите стъпки.
По-точно в неговата сянка.
Прекалено сте скромен, господин Брок.
Моят съпруг беше впечатлен от вашата работа.
Срещали сте се с него във Ванкувър преди няколко години
след войната - Едуард Денисън.
Той е ваш съпруг? Не знаех.
Да, имаме голяма разлика във възрастта.
Не помня да сме се срещали с вас.
Присъединих се към него след смъртта на баща ми, в Сакраменто.
Като негова единствена наследница, се заех с неговите дела.
Робърт Макалистър беше мой баща.
Да, знам. - Още един човек с голяма сянка.
Вашият съпруг никога не е споменавал за вас.
Не би го направил. Той много държи на реномето си.
Той е постигнал много сам, но някой смятат, че просто се е оженил
за богата наследница. Но вие знаете, че не е така.
Вашият съпруг ми показа чудесно съхранени останки.
От рода Птериктис. Риба от девонския период, истинско съкровище.
Случайно я намерили на територията на Русия, в Аляска.
Сега това е американска територия.
Договорът на Стюард. - Според мен е добра сделка.
И още как!
Спомням си, че съпруга ви получи останките от един от геолозите,
който му разказал историята за изоставената мина
с таен проход към самия център на Земята.
Предполагам, че това е местна легенда.
Характерна за всяка култура. Като тази за Големия потоп.
Господин Брок, Едуард изчезна в търсене на този проход.
Помогнете ми да го намеря.
Искате ли да разгледаме градината? - Да, ще бъде чудесно.
Седнете.
Аз събрах някои документи. - Госпожо Денисън...
Надявам се, че ще потрябват.
Мината е в езеро, в подножието на спящ вулкан. Това е картата.
Госпожо Денисън, при цялото ми уважение, аз не съм детектив.
Не ми е нужен детектив, Господин Брок.
Търся подходящия човек за това място.
Търсач на приключения, който може да състави план и да го изпълни.
Откривател, който твърдо следва целта.
Поласкан съм, но аз съм само учен. - Ще бъда откровена.
Аз съм много богата.
Достатъчно, за да финансирам експедиция до всяко кътче на света.
Наистина ли мислите, че ще стигнете до Източна Индия
само благодарение на уменията си да се биете?
Разбира се, аз Ви проучих.
Нуждая се от водач за експедицията.
И мислех, че няма да пропуснете такъв шанс.
Сигурен съм, че винаги получавате това, което искате.
Така е.
Във всеки случай се надявам да науча за вашите намерения до 24 часа.
Когато се запознаете с документите, ще разберете, че имаме малко време.
Очаквам вашето решение. Лек ден, г-н Брок.
Лек ден, г-жо Денисън.
Чичо Джонатан! Какво стана?
Тя иска да замина за Аляска в търсене на изчезналия й съпруг.
С удоволствие бих дошъл с вас. Ще Ви бъда много полезен.
Ейбъл, а сватбата ни? - Не сме определили дата.
Разбира се, че определихме! - Тогава ще я преместим.
Емили, помисли сама! Това е възможност да се изявя като журналист
и да натрупам опит. Вече говорихме за това.
Това е моя шанс.
Чичо, бих могъл да напиша статия за пътешествието.
Ако си се отказал да се женим, просто ми кажи!
Разбира се, че не! И ти го знаеш!
Знаех си!
Казах на сестра ми, че така ще стане. - Почакай, Емили!
Какво да правя?
Ейбъл, предлагам ти да се посветиш на статията си.
Значи заминаваме?
Това е твоя шанс да направиш велико пътешествие, Ейбъл!
Кой знае, може да е вярно.
Отивам да кажа добрата новина на Емили.
Кой знае...
Дневник на Ейбъл Брок.
Скъпа Емили, както е казал някой,
да бъдеш на кораб е все едно да си в затвор, който може и да потъне.
За щастие, след две седмици в морето, тази част от пътуването
е зад гърба ни. Хванах морска болест,
но чичо Джонатан и г-жа Денисън се справиха добре.
В крайна сметка стигнахме до Аляска невредими!
И нашето пътешествие започна!
Не забравяйте оборудването.
Предполагам, че сте Джонатан Брок. - Аз съм.
Добре дошли в столицата на Аляска.
Аз съм митническия инспектор тук. Соломон Смит.
Приятно ми е, а това са г-жа Марта Денисън
и моя племенник Ейбъл. - Госпожо Денисън, Ейбъл.
Къде можем да се настаним, г-н Смит? - С удоволствие ще ви заведа.
Ейбъл, не се отдалечавай.
Значи вие сте единствения американски инспектор, г-н Смит?
Аз съм единствения на цялата тази американска територия, г-жо Денисън.
Чухте ли, господин Брок?
Господин Смит е много важен човек!
Моят съпруг е бил тук и трябва да е общувал с някой.
Казвам ви, г-жо Денисън, руснаците не са оставили никакви записки.
Всичко са взели със себе си, до последната дреболия.
Може някой от местните да го помни.
Тлингит е местното население.
Руснаците се отнасяли лошо с тях и те ни нямат доверие.
Още не са разбрали, че ние сме различни.
Все някой трябва да го помни.
Четири години са много време.
Това е Дивия Запад и хората идват и си отиват, в търсене на територии.
А картата и тази мина? Някой трябва да знае за нея.
Не и ако е била на руснаците.
Ще отида да проверя какво прави Ейбъл.
Ако можех да помогна с нещо...
Ейбъл?
Чичо, ела бързо! - Ейбъл?
Добре ли си? - Дневника ми...
Остани с г-жа Денисън. - Той открадна всичките ни пари.
Ей!
Дай ми кон! - Ей, върни ми коня!
Скоро ще върна... и двата!
Чичо Джонатан!
Спокойно, приятел!
Този човек е крадец.
Откраднал ли е нещо от вас? - Всъщност да.
Това са всичките ни пари. Благодаря. - Да, направил го е.
Ще го убиете ли?
Не, днес няма да убивам никого.
Ваша работа.
Сергей Сергеевич Петков. - Джонатан Брок.
Знам кой сте. Имахте късмет.
Да. Значи знаете кой съм? - Да.
Вие сте с богатата дама.
Търсите човек. - Да, съпруга й.
Знам. - Какво знаете?
Познавам този човек. Бил съм тук и преди.
Познавате Едуард Денисън? - Моя брат Михаил беше с него.
Вашият брат е бил в експедицията на Денисън?
Не ми е роден брат, но сме като братя.
Преди много години избягахме от царски затвор и дойдохме в Аляска.
Вижте, г-н Петков... - Сергей.
Сергей, поговорете за това с г-жа Денисън.
Не, сега не мога. - Защо?
Американския инспектор мисли, че като съм руснак,
значи съм шпионин или нещо такова.
Това не е вярно. Аз не живея в Ситка. Аз живея там.
Цигара? - О, не, благодаря.
Ваша работа.
Благодаря. - Да, да.
Сигурен ли сте, че можем да се доверим на този човек?
Не, но той ми спаси живота.
Сергей, доведох г-жа Денисън.
Добре дошла, госпожо. - Благодаря.
Влизайте.
Имате ли и други дрехи?
Да, от дете съм по разкопки. Знам какво ми трябва.
Вярвам ви.
Седнете, моля.
Много е добро.
Не чак толкова, но благодаря, госпожо.
Знаете ли къде е съпругът ми?
Познавате ли това място?
Това е златна мина. Не съм бил там.
Тук в мината трябва да има проход, водещ към центъра на Земята.
Да, спомням си. - Вашият брат е бил с моя съпруг.
Тръгна, но така и не се върна. Аз го търсих, но с картата ще го намерим.
За колко време можем да стигнем до мястото?
Проблем с времето? - В записките на Едуард се казва,
че прохода се вижда само, когато слънцето го освети, веднъж годишно,
по време на есенното равноденствие, на 23 септември. След 10 дни.
Значи прохода се вижда само веднъж в годината?
Ще успеем ли? - 10 дни?
1, 2, 2, 3...
4, 5...
6, 7, 8, 9...
Може би. Може би да.
"Може би да" е всичко, което ни трябва.
Отправяме се към неизследвани дълбини.
Без всякакви ориентири, колкото и далеч да отиваме.
Пред нас се откриват хиляди паралели и още толкова има напред.
Всеки ден отиваме все по-надалеч и по-бързо,
преодолявайки огромни пространства и стигайки до изнемога.
Сергей е забележителен човек, но той и чичо Джонатан постоянно
спорят за най-краткия път, означен на картата.
В планината има много вълци, мечки и други животни,
виещи и ръмжащи в нощта, държащи ни нащрек през цялото време.
И както можеш да се досетиш, това са най-добрите мигове в живота ми.
Оттук ли ще стреляме? - Да.
Ето там, виждате ли? Готов ли сте? Хайде!
Чудесен изстрел! Браво! - Благодаря.
Защо на мъжете се падат най-интересните работи?
Например? - Лов, риболов.
Мислех, че Ви вълнуват само разкопки.
Моят баща ме държеше настрана.
Той искаше да стана истинска дама, независимо от обстоятелствата.
Всеки, който се опитваше да ме научи да стрелям, напускаше лагера.
Аз ще Ви науча. - Почакайте, Сергей.
Оръжието не е играчка. - Знам това, господин Брок.
Дръжте го здраво, плътно към рамото.
Така ли? - Да.
Внимателно. - О, Господи!
Благодаря. - Няма защо.
Опитайте отново.
Госпожа Денисън се чувства прекрасно в мъжка компания.
Като се има предвид миналото й, това не е странно.
Нашата цел е да открием съпруга й,
но аз не съм сигурен, че всички ще се зарадват, когато това стане.
Трябва да минем оттук.
Да, но това е дълъг път, а не разполагаме с време.
Все пак трябва да минем оттук. По-лесно ще минем през планината.
Вижте... Какво имаме там долу?
Чичо Джонатан и Сергей постоянно спорят
за най-бързия път през планината, но всичко е за наше добро.
Нека погледна. - Искате ли кафе?
Да, моля. Налейте тук.
Благодаря.
Добре. Вече сме съвсем близо.
Надявам се да сте прав. Утре е 23 септември, есенното равноденствие.
Точно по обяд. - Ще успеем.
Това е мечка. - Конете!
Чичо, ще дойда с вас. - Не, Ейбъл.
Оставаш с г-жа Денисън.
Не, не, стойте!
Дръжте конете!
Чичо! - Сергей!
Господин Брок! - Чичо, добре ли сте?
Господин Брок?
Чичо, какво стана? - Загубихме два коня.
Без коне... Какво ще правим?
Единственото, което можем да направим... е да следваме слънцето.
Да загубим два коня толкова близо до целта, беше голям удар за нас.
Смутени сме. Пред нас има планини, но ние упорито ще следваме целта си.
Изминахме доста път в последния ден на пътуването.
Това е, няма съмнение. - Точно като на картата.
Тлингитите я наричат "Пушещата планина".
Слава Богу, че в момента не пуши.
Но от езерото се издига пара.
Трябва да има активна геотермална област.
Индианците казват, че в езерото живее дявол.
Понякога поглъща хора, а понякога ги изплюва навън.
Сакснусовия водовъртеж... Споменава се в записките на Едуард.
Какво представлява?
На теория Сакснусовия водовъртеж е обратен водовъртеж,
с помощта на който езерото черпи вода изпод земята,
вместо от дъждовна вода или други земни източници.
Вероятно са измислици. - Изглежда вярвате в това.
Така е, г-жо Денисън.
Вашият чичо е много... - Самоуверен?
По-скоро упорит като магаре.
Само не това...
Остава минута до обяд. - Но ако слънцето не се появи...
Нека сме готови, ако все пак се появи.
Сергей, хайде.
Какво ще правим? - Още не съм сигурен.
Намерете компаса. - Почти е време.
Остават 15 секунди. - Вижте! Слънцето се появи!
Скри се. - Да, но не съвсем.
Ейбъл, дай ми въженцето на отвеса!
Какво правите? - Искам да разбера къде сочеше лъча.
По-бързо. Тук е добре.
Сега го опъни.
Чудесно, задръж така.
Точно в центъра на езерото. - Там може да има чудовища.
Едва ли ще намерим входа под водата.
Имате ли огледалце, госпожо Денисън?
Съвсем мъничко. - И малко ще свърши работа.
Благодаря. Виждате ли?
Слънчевият лъч би попаднал в езерото под такъв ъгъл,
а в ясно време повърхността на езерото,
ще отрази светлината право към...
Сергей, духнете към огледалото.
Още.
Лъчът би достигнал средата на онзи склон, ето там.
Да потърсим входа.
Трябва да открием прохода на всяка цена.
Тунелът вероятно е много дълъг.
Трябва да огледаме всеки фут.
Добре. Нека светнем.
Всички ли са добре?
Ейбъл, не изоставай.
Ейбъл, не изоставай! - Идвам.
Ейбъл.
Сега накъде? - Да хвърлим ези-тура.
Наистина ли? - Разбира се, че не.
Шансът е 50 на 50.
Трябва да проверим двете разклонения. Дали да не се разделим?
Не бива. - Госпожо Денисън, разбирам ви,
но така няма да загубим време.
Чичо, погледнете тук!
Някой е надраскал нещо с кирка. - Някакви знаци?
Дали не е бил вашия съпруг? - Не... Това е дело на Михаил.
Това е текст на руски. Означава "не отивайте натам".
Руски.
Може ли да Ви попитам нещо? - Да, разбира се.
Сергей споменавал ли е нещо за съпруга ми?
Каквото и да е. Опитах се да поговоря с него, но той увърта.
Мисля, че не харесва Едуард. Както и вие, между другото.
Не е вярно. Ние имаме много общи неща.
Той имаше много интересни идеи.
Бих искал да го познавам по-добре. - Аз също.
Ние със съпруга ми бяхме заедно само една година.
Извинете за откровеността, но ми се струва, че сте били странна двойка.
Тогава той не беше такъв.
Беше образован и самоуверен.
Пълен с живот и планове за експедиции, които ми допадаха.
Мислех, че ще пътувам с него. - Защо не го направихте?
Вероятно той не искаше да дели с никой радостта от приключенията.
Един ден просто замина. Нямах представа къде.
Той не говореше за плановете си. Държеше ги в тайна дори от мен.
Трябваха ми няколко години, за да
събера информацията, която Ви дадох.
Но щом Ви е зарязал... Защо?
Просто искам да знам какво е станало с него.
Просто трябва да знам.
Много добре.
Господин Брок! Намерихме вход.
Вижте там!
Слиза право надолу.
Да се спуснем.
Пожелайте ми успех!
Започнахме спускане към центъра на Земята.
Чичо Джонатан като наш водач се спусна първи,
за да избере маршрута и ни насочи.
Трудно ми е да изразя чувствата си. Дъхът ми секва и се ужасявам.
Истинско пътешествие в неизследван свят.
Въжето е дълго 200 фута
и затова трябва да се спускаме внимателно,
като се залавяме за каменните стени на етапи.
Знаеш как се страхувах преди от височини.
Но сега не е време за страх.
Отблъсквам тези мисли, в очакване на това, което ни очаква долу.
Не бързайте, гледайте си в краката. По-бавно!
Внимавай, Ейбъл!
По-бавно, Ейбъл!
Въжето!
Задръж така, Ейбъл.
Браво!
Вертикалното спускане е вече зад гърба ни.
Сега пред нас са тунели и проходи, някой от които представляват
огромни галерии в скалите, образувани при генезиса на нашата планета.
Все по-дълбоко и по-дълбоко към центъра на Земята.
Вероятно вървим по стъпките на господин Денисън и Михаил,
но разбира се, не можем да сме сигурни.
Единственото в което сме сигурни е, че
вече е прекалено късно за връщане назад.
Чичо Джонатан!
Намерих лампа.
Керосинова. - Дали е лампата на Едуард?
Продължавайте да търсите.
Господин Брок, тук има още керосин.
Това не е керосин. Но е също толкова огнеопасно, Сергей.
Извинете.
О, не!
Това господин Денисън ли е? - Не знам.
О, Боже! Не!
Откъде сте сигурен?
Направихме ги в затвора, в Сибир.
С Михаил.
Братя.
Трябваше да съм аз.
Чичо!
Чичо, чувам нещо в скалите! Като свистене на вятър.
Ейбъл, това място е пълно със странни звуци.
Тук не може да има вятър. - Чува се много ясно.
Чичо?
Ейбъл!
Ейбъл! Къде си? - Тук долу.
Как се оказа там? - Паднах.
Добре ли си? - Да, така мисля.
Стой там. Идваме при теб.
Внимателно!
Добре ли си? - Раницата ми спаси живота.
Ейбъл. - Да?
Вижте, това е светлина! Хайде.
Отново сме на повърхността.
Как? - Не е възможно... Не.
Нищо не разбирам. - Аз също.
Разбира се. Това не е небе!
Светлината е електрическо явление, северно сияние, но постоянно.
Значи тук няма нощ. - Наистина.
Трябва постоянно да е светло.
Иначе по всички закони на физиката, поради кондензацията,
ще се образуват облаци и скоро ще завали.
Настъпва прилив. - Водата солена ли е?
Да, солена е. - Мисля да проуча местността.
И аз идвам. - Аз също. Да вземем оръжие.
Открихме тук нещо невероятно!
Тези дървета са ни познати - борове, ели.
Но растенията се нуждаят от слънчева светлина.
Приспособили са се. Фотосинтезата е възможна и без слънце.
Това е неизбежен резултат от еволюцията на окръжаващата среда.
Топла е.
Господата ще ме оставят ли за малко сама?
Защо? - Сергей!
А, разбира се. - Ние продължаваме напред.
Сергей!
Виж това.
Как е станало? Съмнявам се да е от еволюцията.
Дърветата са изсечени с брадва. - За какво?
Какво стана? Добре ли сте? Какво стана?
Нещо под водата ме ухапа и повлече към дъното.
Насам. Ето.
Седнете. Нека погледна.
Не сте ли виждали женски крака досега?
Няколко пъти. - Видяхте ли какво беше?
Не. Някакво влечуго, около 20 фута дълго.
Има следи, но няма кръв.
Благодаря, господин Брок.
Намерихме изсечени с брадва дървета.
От Едуард ли? - Може би.
Мислим, че са използвани за сал.
Сал?
И накъде с него?